Kolesarji cenijo naše delo
Kar pet Slovencev je zaposlenih v kolesarski ekipi Sky. Marko Džalo in David Rožman, oba maserja pri ekipi, sta soseda v Zgornjih Bitnjah, maser Nik Burjek je iz Žirov. Še dva mehanika sta, Kranjčan Filip Tišma, ki zdaj živi v Ljubljani, in Igor Turk iz Novega mesta. Vse štiri Gorenjce je bilo v tem času nemogoče dobiti doma, saj so na dopustu ali z ekipami. Marko Džalo pa je bil pred nekaj dnevi tik pred odhodom na priprave z ekipo v francosko-švicarske Alpe. Z njim smo govorili o njihovem delu pri Skyu ...
»V priročniku je nazorno prikazano, kako moramo maserji pravilno napolniti spremljevalne avtomobile. V avtu morajo biti hladilna skrinja, rezervna čelada, tri brisačke (za mehanika, zdravnika in športnega direktorja, da se jim ne drobi, ko sendvič jedo v avtu). V vratih na levi strani spredaj morajo biti krema za sončenje, navadni geli ...«
Zakaj ima Sky, ekipa z največjim proračunom v kolesarstvu, tako rad Slovence?
»Očitno dobro delamo in imamo mentaliteto, ki ustreza Skyevi ekipi. Za Italijane in Špance pravijo, da veliko govorijo in malo naredijo. Pravimo jim kar ''latino grupa''. Belgijci in podobno Nizozemci dobro delajo, ampak samo tisto, kar morajo. Precej podoben pa je slovenski in nemški sistem dela. Vse mora biti narejeno ''v piko'', pa še kaj ekstra. Dosti jih meni, da je to, kar delamo, sanjska služba. Morda že, ampak si dvesto dni na leto od doma.«
Kako velik sistem je Sky?
»Ima 29 kolesarjev in okrog devetdeset zaposlenih, od trenerjev, maserjev, mehanikov, uslužbencev v pisarnah in v logistiki do znanstvenikov, ki raziskujejo nove materiale, na primer da bodo kolesa čim lažja. Imamo tudi tri sodelavce, ki raziskujejo samo vplive na spanje kolesarjev. Naj navedem samo en primer s telefonom, ki ga imaš ponoči nekje blizu. Sredi noči dobiš sporočilo, in tudi če imaš telefon na tiho, se na ekranu pojavi modra svetloba. Podzavestno te to zmoti, kar vpliva na kakovost spanja. Dobili smo navodila, da moramo modro svetlobo spremeniti v rumeno, ki ne zmoti spanja. Ali na primer temperatura sobe: idealna temperatura za dober spanec je 18 stopinj Celzija so tudi ugotovili, za popolne zatemnitve sob kolesarjem čez okenski okvir prelepimo folije. Kolesarjem maserji zagotavljamo vse potrebno udobje tudi v avtobusu. Na letošnji belgijski otvoritveni klasiki je bila zunanja temperatura minus štiri stopinje in še vetrovno je bilo. Ko so stopili v avtobus, smo jih ovili v folije, takšne, kot jih imajo reševalci za poškodovance, da smo jih takoj ogreli.«
Že pred leti ste mi dejali, da ne delate samo kot maser, ampak ste deklica za vse ...
»In še zmeraj to velja.«
So še kakšna zlata pravila, ki se jih morate držati?
»Formirali smo svoj, t. i. Skyev način dela (Team Skyway). Za vsako področje dela imamo interne priročnike, ki smo jih sami napisali, in ko pride nekdo v ekipo, mora priročnik najprej predelati.«
So ti priročniki poslovna skrivnost?
»So, a vam kakšen primer lahko opišem. V priročniku je nazorno prikazano, kako moramo maserji pravilno napolniti spremljevalne avtomobile. V avtu morajo biti hladilna skrinja, rezervna čelada, tri brisačke (za mehanika, zdravnika in športnega direktorja, da se jim ne drobi, ko sendvič jedo v avtu). V vratih na levi strani spredaj morajo biti krema za sončenje, navadni geli, kofeinske ploščice, zadaj, kjer sedi mehanik, pa olja, vrečke za smeti in vlažilni robčki, da se mehanik po popravilu kolesa lahko očisti. V vratih na desni strani spredaj morajo biti proteinski geli, še ena krema za sončenje, razne tabletke za hidracijo. Točno je določeno, kje mora kaj biti – in ne smeš se zmotiti. Stalno iščemo alternative, kaj bi dodali, še izboljšali. Prav vsak detajl namreč prispeva h končnemu uspehu kolesarjev.«
Ima vseh pet Slovencev redno zaposlitev?
»S Skyem imamo sklenjeno pogodbo za nedoločen čas oziroma dokler ima Sky pogodbo s televizijsko hišo, ki so jo ravno podaljšali do leta 2024. Je pa to vseeno malo drugače urejeno kot pri nas. Prispevke za zdravstveno zavarovanje, pokojninski sklad si plačujemo sami.«
Koliko časa na leto preživite z ekipo?
»Kot sem že omenil, sem od doma okrog dvesto dni na leto. To niso samo tekme, so tudi priprave. Te dni se odpravljam na trening kamp v Alpe na francosko-švicarski meji (medtem je že odpotoval, op. a.); gre za priprave na špansko klasiko Vuelto. Kar pomeni, da en dan prej poletim v Bruselj, od koder imam še kakšno uro vožnje z vlakom do Skyeve baze. V bazi naložim vse potrebno v avto (masažno mizo, hrano ...) in se odpeljem v Alpe. Na pripravah bom ostal deset dni, potem se po enaki poti vrnem domov. Doma bom kakšen teden, potem spet letim v Bruselj, do baze, ko bom spakiral kamion in se odpeljal na Dirko po Britaniji, ki bo tretjega septembra. Do konca leta grem še na dirko na Kitajsko.«
Na Dirki po Franciji letos niste bili zaradi posebnega osebnega razloga ...
»Res je. Ravno v tem času se je naša družina povečala, triletni hčerki Tinkari se je pridružila Anika. Rodila se je na dan, ko je bila etapa na Alpe d'Huez, ko je slavil Skyev kolesar Geraint Thomas, ki je tudi zmagal na letošnjem Touru.«
Kako je bilo spremljati Gerainta Thomasa na Touru iz domačega fotelja, in ne na dirki?
»Glede na to, da sem njegov maser, je bilo kar težko gledati od doma.«
Za koga ste na Dirki po Franciji navijali – glede na to, da je zmagal Skyev kolesar, izjemen uspeh pa je dosegel rojak Primož Roglič?
»To so me dosti spraševali. Težko vprašanje. Za rumenega sem navijal (smeh), tudi Roglič je tudi malo rumene. Lepo je videti Slovenca, da je tako visoko, sem vesel zanj. A karkoli več rečem, se lahko vzame dvoumno. Na eni strani sem nekje, kjer delam že šest let, po drugi strani je Slovenec dosegel izjemen uspeh v kolesarstvu. In to Slovenec, ki ima za seboj malce drugačno športno zgodbo.«
Koliko je zvezdništva med kolesarji, kakšen je njihov odnos tudi do vas?
»Kolesarji so kar prizemljeni. Nogometaše si predstavljam kot bolj zvezdniške. Morda še najbolj zvezdniški do zdaj, a bolj v smislu napornega karakterja, je bil Peter Kennaugh. Ravno pred dnevi sem dobil SMS, v katerem me je kolesar Stannard spraševal, kako je kaj z dojenčico, Chris Froome je bil na Rožmanovi poroki v Sloveniji ... Kolesarji znajo ceniti delo maserjev, mehanikov. Ko so na masažni mizi, maserjem pogosto zaupajo, kaj jih teži.«
Se nagrade za etapne zmage razdelijo med vse?
»Petnajst odstotkov od vseh nagrad iz cele sezone gre v fond za osebje, poleg rednih izplačil. Razdeli se med štirideset, petdeset zaposlenih; zdravniki tako ne smejo prejemati nagrad, pisarniški uslužbenci jih tudi ne dobijo, ker se vsak dan po službi odpeljejo domov. V glavnem smo deležni nagrad tisti, ki smo na terenu.«
Kako poteka vaš dan na večji večdnevni dirki?
»Vnaprej v ekipi dobimo urnik za naslednji dan; kdaj gremo iz hotela, kako dolg je transfer do starta dirke, kdo gre kam; vse je poimensko. Dve uri in pol pred odhodom je zajtrk, potem spremljevalna ekipa pripravi vse potrebno – pospravimo kovčke kolesarjev, razdelimo hrano med kolesarje in v avtomobile ... Na večjih dirkah imamo s seboj kuharja, če tega ni, mora eden od nas poskrbeti za zajtrk za kolesarje. Ko sem bil pred kratkim v Franciji na manjši dirki, smo bili brez kuharja, hotel pa zajtrka ni zagotavljal. V trgovino sem šel po sestavine in kolesarjem spekel omlete, skuhal riž ...
Po jutranjem odhodu iz hotela gre del spremljevalne ekipe na dirko, drugi del ekipe se odpelje do naslednjega hotela, kjer bodo kolesarji nastanjeni, in poskrbi, da so pripravljene masažne mize, prezračene sobe ... Tudi delo ekipe, ki spremlja dirko, se razdeli. Maser se z avtobusom odpelje do cilja in že v avtobusu pripravi vse potrebno za kolesarje – hrano, pijačo, regeneracijske napitke ... Dva člana ekipe gresta na vmesne postaje dirke, da oskrbita kolesarje s pijačo, energijskimi ploščicami, eden pa čaka na cilju. Če gre kolesar na zmagovalni oder, ga pospremi tja oziroma ga v takem primeru še prej pospremi do dopinške kontrole in poskrbi, da se kolesar preobleče ...«
Kako usklajujete delo, odsotnost od doma predvsem z družinskim življenjem?
»Ko sem od doma, včasih pride kakšna kriza, pa si potem rečem, raje delam to, kot da vstajam vsak dan ob petih zjutraj in oddelam osem ur. Kadar sem doma, pa imam ves čas na voljo za družino, kar je po svoje tudi prednost. Načeloma ni praksa, da bi bile družine z nami. Ko smo na dirkah, vsak dan menjamo hotele, tempo je naporen. Na prost dan pridejo žene nekaterih kolesarjev in preživijo dan ali dva z njimi. Partnerka Maja je samo enkrat spremljala zaključek Dirke po Franciji v Parizu, pa še tedaj je bilo mesto pod pritiskom terorističnih groženj ... Morda bo kdaj priložnost, ko bosta hčerki večji.«